PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
O DESET MĚSÍCŮ DŘÍV
Váš manžel Claudio byl šťastlivec.
Byl z chudých poměrů, potkal vás, a najednou byl boháč,
- obklopený luxusem... - Kam tím míříte?
Za to všechno dlužil vám.
Muselo být těžké zjistit, že vás zradil.
Ztratit kontrolu.
Jak jste zareagovala?
Jste vždy přesvědčená, že víte vše. Bavíte se, co?
Ne, nebavím. Chci vědět, co se stalo.
Paní Monacová radši chtěla, aby byl manžel považován za vraha, než aby mu pomohla.
- To jsou jen vaše výmysly. - Proč?
- Chtěla jste se pomstít? - Nemusíš odpovídat, Lindo.
Víte, že to díky vám jsem tehdy přestala něco předstírat?
I když mě to bolí říct nahlas, už Claudia nemiluju.
Když jsem přiznala, že se mnou nebyl, došlo mi, že je po všem.
- Chtěla jsem se cítit volně, bez strachu. - Strachu z čeho?
Z toho vědět, co opravdu chci.
PROCES
Nikdo neuvěřil, že jsi Angelicu zabila ty.
Tak cos chtěla, Silvie? To ti to za to stálo?
Tvoje svoboda má rozhodně větší cenu.
Tušíš vůbec, co je to křivá přísaha? Protože z ní teď budeš obviněná.
- Kdo po tobě to přiznání chtěl? - Nikdo.
Nemusíš se jich bát. Ochráním tě. Chci důkazy. Slibuju, že si to neodskáčeš.
Vymyslela jsem si to.
Naprosto všechno.
Že jsme byly kamarádky, že jsem truchlila, že o ní vše vím...
Ale bylo to k ničemu. Sledovalo mě jen o 100 lidí víc.
- O čem to mluvíš? - Chci se proslavit.
- Co to má s tímhle dělat? - Byla to moje šance.
Téměř jsem ji neznala. Ale všichni mýmu příběhu uvěřili,
protože neměla žádný kamarády.
Angelica byla píča.
Proto všechny tak přitahovala. A pak mi došlo...
že úspěch ti přinesou nepřátelé. Na Instáči tě sledujou i ti, co tě nenávidí.
Několik měsíců jsi mi lhala.
Pokaždé, když jsme spolu mluvily... Jak jsi mohla?
- Vymklo se mi to z rukou. - Tak vymklo!
Vidíš? Taky chceš vědět, co je za tím,
- pohrdání je zajímavější než lítost. - O čem to mluvíš?
I ty hrozby proti tobě byly falešné?
- Vypadni! - Takže jsem volná?
Sežeň si právníka, Silvie.
Jak to, že jsi nepoznala, že je patologická lhářka?
Normálně se svědky za nos vodit nenecháš.
Proč jsi ji tolikrát navštívila?
Tvrdila, že je Angeličina nejlepší kamarádka.
Měla jsi poznat, koho před sebou máš.
- Myslím, že jí zaplatili. - Máš důkazy?
Dovol mi prozkoumat účty Monaců a Silvie Oriccové, najdu ho.
Promiň, musím to vzít.
- Dobré ráno. - Máš nějakou dobrou náladu.
Taky bys ji měla mít.
Mám ti děkovat za její přiznání?
- Myslíš, že jsem ho zařídil? - A ne snad?
V právním žargonu se tomu říká... pořádná klika.
Ale v procesu toho využiju, uvidíš. Musíme se připravit.
Elena Guerrová bude chtít mluvit o tobě, o tvém charakteru.
- Chce dokázat, že jsem šílená? - Jo, o to jí půjde.
Takže... jestli máme být připraveni na jakýkoli útok...
Dnes mě musíš vnímat jako svého kněze.
Přiznej všechny své hříchy.
- Vím, že to není snadné. - A pro Claudia to snadné bylo?
- Co tím myslíš? - Chceš, abych ti věřila.
Ale vím, že jsi ho znal celé roky...
Chodil jsi k nám domů, na naše večírky.
Usmíval ses na mě, zatímco jsi věděl, co dělal.
Netušil jsem to.
Víš, co o tobě říkával? Že jsi neskutečný lhář.
- Co dalšího říkával? - Že ti na nikom nezáleží.
Jestli o mně mluvil takhle, pak jsme nejspíš dobří přátelé nebyli.
- Nikdo o nás nemluví hůř než přátelé. - Vždycky jsem měl radši nepřátele.
Záleží mi na tobě, Lindo.
Můžeš mi věřit.
Ruggero Barone, jsem váš právník.
Paní Monacová... máte nějaká tajemství?
Něco, co by u soudu vypadalo špatně?
Díky moc.
Ahoj.
Asi si chceš promluvit o podmínkách rozvodu.
Ano.
Fajn.
- Je tu ještě? - Ne, je v New Yorku.
- Chtěla, abych se vrátil s ní... - Kdy odlétáš?
Nevím, jestli chci.
Když jsem tam odlétal poprvé, hodně jsem vedle tvého prázdného sedadla přemýšlel.
A o čem?
Mezi námi to neskončilo kvůli tvé práci. O to nešlo.
O jedné věci jsme spolu na začátku hodně mluvili.
Pak už ne, nechtěla jsi to už řešit.
Řekl jsem, že to akceptuju, ale tak to nebylo.
Celých sedm let jsem přemýšlel, proč se mnou nechceš dítě,
ale možná pro to žádný důvod nebyl. Někteří lidé děti nechtějí.
Takže kdybych chtěla dítě, vrátíš se ke mně?
Jen říkám, že tě pořád miluju. Hodně.
A proč to mezi námi nikdy nevyjde.
Není fér tě nutit do něčeho, co nechceš, Eleno.
Přiznání Silvie...
Mohla být svědkem proti Monacové...
Může po tak velké ráně prokuratura vyhrát?
- Co říkáte na prohlášení Silvie Orricové? - Co se u soudu stalo, prokurátorko?
Prokurátorka Guerrová!
Prohlašuji čtvrté slyšení za zahájené. Prosím, prokurátorko Guerrrová.
Pardon, ctihodnosti.
19. LEDNA ČTVRTÉ SLYŠENÍ
- Rád bych vás napřed o něco požádal. - Prosím.
Žádám o zrušení vazby mé klientky,
do které byla původně umístěna na základě svědectví Orricové,
která, jak víme z posledního slyšení, nebyla zrovna dvakrát důvěryhodná.
Linda Monacová není ve vězení jen kvůli Orricové, ale i z mnoha dalších důvodů.
Stále máme tuto fotku. Oběť je s někým, kdo vypadá jako obžalovaná.
- Přesně, nevíte, že je to ona. - Může ovlivnit proces a také uprchnout.
Obžalovaná je bohatá a před zatčením chtěla odletět do Brazílie.
To máme předstírat, že minule se nic nestalo?
Například to, že se hlavní svědek obžaloby přiznal k vraždě?
Paní Linda Monacová už 11 měsíců sedí ve vězení. Jedenáct měsíců!
A ani v nejmenším nemá v plánu uprchnout. Naopak, chce čelit soudu.
Má právo na něj čekat v domácím vězení.
Všem přece bylo hned jasné, že přiznání Orricové bylo falešné.
Vlastně se můžeme ptát, proč takhle vůbec zalhala.
- Pomohlo jim to. - Viníte mě z něčeho?
To by stačilo. Vaše argumenty jsou jasné. Držme se faktů.
Pokud nějaká fakta vůbec máte.
Tak tedy. Potvrzuji předběžné zadržení obžalované.
- Ale proč, ctihodnosti? - Už je rozhodnuto. Pojďme dál.
- Prokurátorko. - Svědkyně Rosa Wozniaková, prosím.
Paní Wozniaková, jak dlouho už pracujete pro Monacovy?
Čtrnáct let. Napřed pro pana Gabriela. Poté pro paní Lindu a pana Claudia.
Panem Gabrielem myslíte Gabreiela Monaca?
- Ano. - Děkuju.
Takže 14 let, dvakrát déle, než trvalo manželství
Lindy Monacové a Claudia Cavalleriho. Viděla jste je, jak byli zamilovaní.
- Ano. Chudák pan Claudio. - Musela jste ho jistě mít ráda.
Moc. Těm ošklivým věcem o něm jsem napřed vůbec nemohla uvěřit.
- Měla jste ráda i paní Lindu? - Znám ji už dlouho.
Jistě. Jaký typ člověka paní Monacová je?
- Stýkala se s lidmi... - S mnoha ne. Bývá ráda sama.
Jelikož jste s paní Monacovou tak dlouho žila, jste tedy jedním z mála lidí,
- která je zvyklá na její nálady a emoce. - To jsme na hodině filozofie?
Povězte nám, paní Wozniaková, jakou měla paní Monacová náladu
v týdnech před vraždou Angelicy Petroniové?
- Nebyla na tom dobře. - Proč?
Pan Claudio byl neustále pryč. Kdykoli přišel domů, žárlila.
Pořád se s ním hádala. Když byla sama, někdy jsem si o ni dělala starosti.
- Proč? - Protože byla jako bez života.
- Pamatuju, že jeden večer jsem se bála. - O sebe?
Ne, o ni.
Seděla naprosto nehybně a vypadala jako bez života. Jako by byla duchem jinde.
Paní Wozniaková nejspíš snadno podléhá svým dojmům.
Bát se ženy, která sedí ve svém domě a je zabraná do svých myšlenek, to je...
- Jste mistr eufemismů, doktore. - A vy mistrná manipulátorka. Ano.
Promluvme si o jednom konkrétním dni. O třetím březnu minulého roku.
Když Linda Monacová přišla domů,
byla jste vzhůru. Viděla jste ji?
- Ano, zvenčí jsem uslyšela hlasitý zvuk. - Jaký zvuk?
Byla to nehoda. Madam nabourala autem do velké vázy u vstupu.
Jak byste ji v tu chvíli popsala?
- Byla na tom zle. - Jak zle?
Paní Wozniaková, odpovězte na otázku. Co jste myslela tím, že na tom byla zle?
- Jako by byla vzhůru nohama. - „Vzhůru nohama.“
- Ticho, prosím. - Byla rozrušená? Nervózní?
- Radí jí, ctihodnosti. - Velmi rozrušená.
Pamatujete si, co přesně vám paní Monacová řekla?
Na co kurva vejráš?
Díky, paní Wozniaková.
Žádné další otázky.
- Paní Wozniaková, jste nezaměstnaná? - Ne.
Abych si to vyjasnil. Claudio je mrtvý, Linda ve vězení. Pro koho pracujete?
Pro jinou rodinu. Potřebovala jsem peníze.
Aha, chápu. Hlavně peníze. Ohromující. Kdykoli mluvíme o někom okolo Monacových,
skončíme u peněz. Když je o tom řeč,
obdržela jste plat za dobu těsně před těmito tragédiemi?
- Ne, neobdržela. - A to vás naštvalo.
- Jen chci plat za svou práci. - Správně.
Vaši odpověď jsem už dopředu znal. Účty paní Monacové jsou zmražené.
Zaplatí vám hned, jak to bude možné. Ale jedna skutečnost je nezpochybnitelná.
Hněváte se na Lindu Monacovou.
- Mrzí mě, co se stalo. - O tom nepochybuji.
Rád bych, kdybyste nám nyní řekla úplnou pravdu o tom, co se v tom domě dělo.
Vrátím se k něčemu, co jste řekla.
„Linda Monacová na manžela strašně žárlila.“
- Takže Linda Claudia milovala. - To rozhodně ano.
A Claudio? Miloval Claudio Cavalleri svou ženu?
- Byl velmi romantický. - I v tom posledním období?
Vždycky ne, ale jeden večer byl.
- Kdy? - Asi dva týdny předtím, než...
Než se zabil.
Takže na konci února.
- Přesně tak. - Angelica Petroniová byla stále naživu.
- Ano. - Vím, že je těžké si to pamatovat,
ale pověděla byste nám o tom večeru něco víc?
Paní Linda mě požádala, abych připravila Claudiova nejmilejší jídla
- a na stůl dala svíčky. - Romantická večeře.
Ano.
Když pan Claudio po svém příchodu uviděl paní Lindu,
jak byla krásná a jak na něj čeká, dojalo ho to.
- Cítil se provinile? - Ano.
Žádal ji, aby mu prominula něco konkrétního?
Jsi nádherná.
Ano.
Poměr s Angelicou Petroniovou.
- Ano. - Takže paní Monacová to věděla.
To během prvního výslechu na prokuratuře popřela.
Aby ochránila své soukromí. Věděla, že je manžel vyšetřován za vraždu,
a nechtěla se před vámi obnažit.
Vím, že lhaní je špatné, ale v tomto případě je to pochopitelné.
- Přejděte k věci. - Děkuji, ctihodnosti. Paní Wozniaková...
jak můžete tvrdit, že Linda Monacová o jeho zradě věděla?
O ní mluvit nechci.
- Chci mluvit o tobě, mně, o nás... - Podělal jsem to.
Chci mluvit o tom, že už mě nevidíš, že jsem pro tebe neviditelná.
Došlo mi to ten večer. Podle toho, co říkali, zatímco jsem je obsluhovala.
Ukončil jsem to.
To ona mě pronásledovala.
Na ní mi nezáleží.
Miluju tebe.
Podívej se na mě.
Tak moc tě miluju. Tak moc.
Paní Linda řekla, že ji to děvče nezajímá, že to vše byla chyba pana Claudia.
To děvče ji nezajímalo.
Toť vše.
- Pane doktore. - Ano?
Promiňte. Chce vás vidět jedna slečna. Prý je to naléhavé.
V pořádku, ať jde dál.
Slečno Orricová. Co tu děláte?
- Chci si vás najmout. - O čem to mluvíte?
Prokurátorka mi řekla, že si mám najít obhájce. Kvůli té křivé přísaze.
- Jste dobrý, ne? - To jsem. Víte, co si prokurátorka myslí?
Že jsem vás podplatil. A vy si v klidu nakráčíte do mé kanceláře.
- Chcete mě dostat do potíží? - Promluvme si. Můžu vám pomoct.
- Neřekla jsem o ní jednu věc. - Už jste řekla dost.
Jeden večer jsem odcházela z konference, kde jsme obě pracovaly.
Angelica se hádala s nějakým chlapem. Deset dní před svou smrtí.
- Najednou jste si vzpomněla. - Dřív jsem to říct nemohla.
Nemohla bych pak říct, že jsem vinná já.
- Dobře, poslouchám. - Když vám to řeknu, budete můj obhájce?
Ne. Ale pošlu vás za někým dobrým. Tak povídejte.
Nevím, kdo to byl, ale vím, že mi to přišlo dost divný.
Angelica totiž randila jen s boháči, ale tenhle byl ošuntělej. Měl...
Měl dodávku. Bílou dodávku s nějakým logem šéfkuchařské čepice.
A název?
To určitě nevíte, že?
- Slyšela jste, co říkali? - Ne.
- Ale viděla jsem je. Musíte mi věřit. - Řekla jste to i prokurátorce?
- Ne, je to kráva. Chci pomoct vám. - Jistě. Jak příhodné.
- Teď běžte. Mám práci. - Ale...
Říkám běžte! Andale! Marsch! V jakém jazyce vám to musím říct? Vas-y! Get out!
Go! Go! Go! Go! Go! Go! Go! Go! Go! Go! Go!
- Co ten dobrý člověk? - Dostanete číslo na dobrého psychiatra.
Kdo je Olivia Franciosová?
Sedm let dostává bezdůvodně čtyři tisíce eur měsíčně od Gabriela Monaca.
- Má něco společného s Orricovou? - Možná jako Lorenzi dělá špinavou práci.
- Vyšetřím to. - Eleno...
- Mohla podplatit Silvii Orricovou. - Eleno...
Vědělas, že jsem měla pochybnosti. I tak jsem vyšetřování povolila.
Chtělas, aby finanční policie vyšetřila účty Monaca. Našla jsi něco? Ne.
Připomínám ti, že v tomhle procesu není obžalovaným. Už s tím přestaň.
- Máš aspoň něco o Lorenzim? - Po Kapverdách jsme ho ztratili.
Mohl syna kontaktovat jinak. Jestli už nejsou v kontaktu, nemáme co ztratit.
- Záleží na tom, jaký je to otec. - V tuhle chvíli je uprchlík. Zatím čekej.
Dobře.
Eleno?
Odpočiň si.
Jste můj idol, pane. O vaší kariéře by měli napsat knihu.
Snad ji napíšou co nejpozději, abych si ji nemohl přečíst.
- Promiňte. - Samozřejmě.
- Andreoli. - Ano? Už jdu.
- Co se děje? - Chci si s tebou promluvit.
- Dobře, pojďme do kanceláře. - Tady ne.
Vím všechno, Eleno. Zjistil jsem, kdo skutečně byla.
Sledoval jsem novinky o případu, ale teprve dnes ráno
jsem si v článku přečetl datum narození Angelicy.
Dvacátého sedmého března 2000.
A hned jsem pochopil proč... mi její obličej přišel tak povědomý.
- Okamžitě se musíš zříct případu. - Jen dělám svou práci.
Tvá práce je prosazovat zákony. Teď je porušuješ.
- Chci, aby došla spravedlnosti. - Od spravedlnosti jsi teď na míle daleko.
Možná, že se mýlím, ale v Lindě Monacové ne.
Pochybuju, že jsi uvažovala jasně, když jsi ji obvinila.
Pracovala jsem dobře. Viděla jsem jí to v očích. Byla to ona.
Je moc pozdě na to přiznat pravdu.
Jdi ještě na pár slyšení. Pak si najdi výmluvu, aby tě nahradili.
- Nic jiného ti nezbývá. - Co uděláš, když nepřestanu? Nahlásíš mě?
- Jsem soudce. - Jsi můj otec.
Nepokoušej mě.
Proč jsi mi přestala psát?
- Teď ne, Stefano. Jdi pryč. - Eleno.
Co se stalo?
Jsem tady. Mně to říct můžeš.
Můj otec zjistil vše o Angelice a chce, abych skončila.
Nedělej to.
Promiň, že jsem sem přišel. Vím, že nemám.
Ale nemůžu na tebe přestat myslet.
- Ano? - Tvoje káva.
Děkuju.
Tady.
- Ty si nedáš? - Už jsem jedno měl.
- Jdu si zakouřit. - Klidně kuř tady.
- Fakt? - Jo.
- To abych trochu otevřel okno. - Ano.
Měl bych přestat.
- Zkusil jsi to někdy? - Spoustukrát.
Ale nikdy jsem neměl tu správnou motivaci.
- Ale tentokrát ano. - Co tím myslíš?
- Načapal jsem syna, jak kouří. - Au.
Zabavil jsem mu krabičku. Naštval se.
To naštvalo mě, a téměř celou jsem ji vykouřil. Koukni.
Promiň, ale ty kouřit smíš, a on ne? To mi moc smysl nedává.
Víš ty co? Nejspíš šlo o to, že někdo, koho mám rád,
se rozhodl si ublížit. Což mě vážně nasralo.
Jak řešíš hádky se synem?
Vždy se udobříme.
A pak se zase pohádáme.
Je mu 16.
Ne všichni tátové jsou jako ty.
Zajeď sebrat Lorenziho syna a přivez ho sem.
Hned.
Šťastný nový rok? Ty hajzle. Uvědomuješ si, cos udělal?
- Prosím tě... - Že prý jsi čistý,
že mě chceš znovu vídat, a pak na devět měsíců zmizíš. Víš co? Naser si.
Ozval se ti znovu?
Na chatu nebo... nějak jinak?
Ne.
Marco, pověz mi pravdu. Jinak budeš taky v maléru.
- Nechceš být jako tvůj táta, ne? - To ani nápad.
Hledám ho, protože myslím, že ví něco o vraždě Angelicy Petroniové.
- Tehdy ses s ním vídal. Víš něco? - Nevím nic.
Mluvil s tebou o práci pro Monacovy?
Říkal, že sice šel do vězení, ale skutečnej zločinec byl pan podnikatel.
Co Monaco provedl?
Jednou jsem byl s tátou v autě. Zastavil před jedním barákem. Měl jsem počkat.
Nazpátek se vrátil dost rozrušenej. Prej někoho musel přesvědčit, aby nemluvil.
- „Aby nemluvil“? - Nabídnul jí za její mlčení peníze.
Pamatuješ si její jméno?
Neřekl mi ho. A jestli jo, tak už si ho nepamatuju.
Nebyla to Olivia Franciosová?
- Pojďte dál. - Dobré ráno.
Dobré ráno.
Pojďte za mnou.
Zdravím, prokurátorko Guerrová.
- Dobré ráno. - Dobré.
Posaďte se, prosím. Jako doma.
Paní Franciosová, díky, že jste nás takhle bez ohlášení přijala.
Víte, hodně o vás čtu v novinách. Chtěla jsem vás poznat osobně.
Proč jste tady?
- Mám na vás pár otázek. - Dobré ráno všem.
23. LEDNA PÁTÉ SLYŠENÍ
Páté slyšení je zahájeno.
Prokurátorko Guerrová, pokračujte ve svém seznamu svědků. Prosím.
Ctihodnosti, ráda bych odložila plánované svědectví
- a požádala o přidání dalšího svědka. - Informovala jste o něm obhajobu?
- Ne. - Ne, informuji je teď.
- Promiňte, i pro mě je to novinka. - O čí svědectví jde?
- Můžeme přistoupit, ctihodnosti? - Prosím.
Tohle je přepis mého rozhovoru se svědkem. Pro mou verzi příběhu je klíčový.
- Jakou verzi? - Musíme popsat charakter obžalované.
- Mohu znát jméno svědka? - Olivia Franciosová.
Doktore Barone, tohoto svědka mohu připustit jedině se souhlasem obou stran.
Nemám námitek.
Chcete odložit výslech svědka, abyste se mohl připravit?
To není nutné. Nemáme se čeho bát, ctihodnosti.
- Dobrá. Pokračujte. - Děkuji.
Svědek je připuštěn.
Žádám paní Olivii Franciosovou, aby svědčila.
Zvládnu to, ruce mi fungují.
Dobré ráno, paní Franciosová. Můžeme začít?
Dobré ráno. Ano, jistě.
Vrahem se nikdo nestane přes noc.
Vrah se zrodí ze záměrů a charakterových rysů,
které už dříve měly možnost vyplout na povrch.
Možná méně tragicky, ale stále znepokojivě.
Paní Franciosová, začněme vaším seznámením se
s obžalovanou a jejím zesnulým mužem, Claudiem Cavallerim.
Před pár lety jsme spolu s Claudiem chodili.
- Pak váš vztah skončil? - Ano.
- Proč? - Po rozchodu se mnou začal chodit s ní.
Tím myslíte obžalovanou Lindu Monacovou?
Ano.
A pak se stalo co?
Jednou večer jsem se vracela domů. S Claudiem jsem už delší dobu nechodila,
ale stále jsem na něj myslela.
Byla jsem v klubu tancovat. Byla jsem opilá.
Musela jsem ho dostat z hlavy.
Víte, kdo vás srazil?
Viděla jsem ji v autě.
Byla to Linda Monacová.
Takže paní Monacová vás srazila autem...
- a nechala vás ležet na zemi. - Přesně tak.
Pak si mě někdo všimnul a zavolal záchranku.
Tři dny jsem byla v kómatu.
Tušíte, proč se paní Monacová rozhodla pro něco tak extrémního?
Jakmile jsem se zotavila, Claudio mě navštívil
a řekl mi, že Linda byla posedlá představou, že spolu pořád spíme. Chápete?
Pak mi řekl, ať mlčím, že mi Monacové zaplatí.
Proto jste proti ní nikdy nevznesla obvinění, protože vám zaplatili.
Ano.
Sedm let čtyři tisíce eur měsíčně.
Udělala bych cokoli, abych tehdy odmítla.
Možná... že kdybych ji nahlásila, Angelice Petroniové by se nic nestalo.
Ano, možná.
Nemám další otázky. Děkuju, paní Franciosová.
No...
doktore Barone, chcete přejít ke křížovému výslechu?
Ano.
Musíme si ihned něco vyjasnit.
Paní Franciosová, právě jste soudu pověděla příběh, který není...
- ověřitelný. - Není?
- Ne. - Copak mě nevidíte?
Nepochybuji o vašem postižení. To bych neudělal.
Ale o ostatním ano.
Začněme vaším vztahem s Claudiem Cavallerim.
- Podle toho, co vím, jste ho trýznila. - Ne, to není pravda.
Copak jste neřekla, že jste po konci vztahu trpěla?
- Kolikrát denně jste mu volala? - Několikrát.
Jak to s tím souvisí? Řekla jsem, že vztah skončil. Už jsme spolu nespali.
Ano, jenže tady nejde o sex, ale o to, jaký tlak jste na Claudia vyvíjela.
Nevyhrožovala jste mu, že jeho nové přítelkyni povíte,
že s ním stále spíte, i když to nebyla pravda? Že ohrozíte jeho manželství?
Musíme být tak formální? Byl jsi jeho kamarád.
- Tehdy jsem tě častokrát vídávala. - Teď záleží jen na vaší odpovědi.
Možná, že jsem to řekla. Pořád jsem ho milovala.
Nic to nemění. Ta bláznivá ženská mě srazila.
To jen tvrdíte.
Na půl vteřiny jste opilá viděla auto.
Oslnila vás světla a skončila jste v kómatu.
- Věřím tomu, co mi poté Claudio řekl. - Jistě.
Claudio Cavalleri, nejspolehlivější člověk na světě.
- Nemohl vás srazit on? - Co to říkáte? Tahle verze byla zjevně
dohodnutá mezi obhájcem a obžalovanou. Vinu chtějí svést na Cavalleriho.
Je velmi snadné vinit zesnulého, který se nemá jak bránit.
A stejně tak nemůže popřít verzi paní Franciosové, že ji navštívil v nemocnici.
Jediné, co nelze popřít, jsou čtyři tisíce eur měsíčně,
placené Gabrielem Monacem, ve snaze zakrýt zločin svojí dcery.
Rád bych přestal diskutovat s prokurátorkou a pokračoval ve výslechu.
- Prosím. - Děkuji.
Paní Franciosová... vyhrožovala jste, že Lindu nahlásíte? Ano, nebo ne?
- Chtěla jsem to udělat. - Ale dostala jste zaplaceno.
- Když jste nemohla nic prokázat. - Jak něco takového můžeš říct?
To ona mě srazila. Kvůli ní jsem na vozíčku.
To přece nemůžete vědět! Kdo je schopnější násilného zločinu?
Linda Monacová, nebo muž, co řídil eskortní servis,
co spal s nezletilou a nejspíš se oženil kvůli penězům?
Mrzí mě, že to musím před svou klientkou říkat.
To vy jste vyhrožovala, že zničíte jejich manželství.
Claudio byl jediný, kdo měl důvod vidět vás trpět.
A vy jste měla a stále máte důvody, proč se chcete Lindě Monacové pomstít.
Žádné další otázky.
- Co se stalo? - Nic, omlouvám se. Nic důležitého.
Dáš si pivo? Taky bych jedno potřebovala.
Jen si odložím talár.
- Pití platíš ty. - Dobře.
Je 19. na seznamu transplantace.
Carla je silná, ale podle doktorů musí být hospitalizovaná.
- Alespoň je zatím doma. - A nedá se s tím nic udělat?
- Mělas mi to říct. - Nechtěla jsem vás otravovat, madam.
- Přestaň ke mně být tak formální. - Tak dobře.
- Kdo z vás je velká sestra? - Já.
Jestli na tom je něco pozitivního...
Každá naše společná chvíle s Carlou je speciální.
Lituju všech chvil, kdy jsme spolu mohly být, a nebyly.
To se podívejme.
Podáš mi to?
- Co? - Disk z té kkrabice.
- Tenhle? - Ano.
- Pamatuješ, že jsem se bála vody? - Cože?
- Říkám, pamatuješ, že jsem se bála vody? - Jak bych mohl zapomenout?
Snažila jsem se to překonat, ale... nešlo to.
Neodpovídala jsem ti, protože...
se vrátil můj muž a já nevěděla, co chci.
A teď už to víš?
To doufám.
Promiň.
Zkusme to znovu.
Můžu dál?
Prosím.
Včera jsi to dal Claudiovi pořádně sežrat, co?
Byl to ten správný krok.
Nemohl jsem říct, že si vše vymyslela pro svůj prospěch. Tomu by neuvěřili.
To je pravda.
Linda se málem složila. Jestli k tomu hajzlovi pořád měla nějaké city,
- zničil jsi je. - Jak citlivé.
- Řekněme, že umím číst lidi. - Vskutku?
Co vidíš ve mně?
Máš rád Lindu.
Je to jen klientka.
Když říkáš.
Musím si něco vyzvednout v kanclu.
Pojedeš se mnou?
Podle prokuratury se Monacová už pokusila o vraždu.
Myslíte, že je vinná? Zaslouží si doživotí?
Paní Petroniová, jen jedna otázka. Co říkáte na to, co řekla Olivia Franciosová?
Podle prokuratury se Monacová už pokusila o vraždu.
- Je vinná? - Pochopitelně. Je vidět, že je šílená.
Počkejte!
Co si myslíte o tom, jak prokuratura...
Ta bílá dodávka.
Překlad titulků: Jakub Doležal